Stanna. Stanna nu.
Stanna.
Jag säger det inte en gång till.
Helvete.
Din jävel.
Din jävel. Hjälp mig.
Hjälp mig. Din galna jävel...
- Jag tror du brutit ryggen på mig. - Det hade inte behövt bli så här.
Du hade bara behövt stanna.
Jag kunde inte. Jag känner inte er.
Men jag tror jag börjar fatta grejen nu.
Du hade bara behövt stanna.
Ta mig tillbaka. Ta mig tillbaka till sjukhuset.
- Jag gjorde det för din vän. - Inte efter nåt sånt här.
Ingen återvändo, Bob.
Jag ville inte säga något.
Hon är döende.
Och ni har varit här ute för länge.
Ni kommer dö. Ni kommer alla...
Håll tyst.
Svensk översättning: - StoraStyggaVargen -
Snälla!
Släpp in mig! Snälla, släpp in mig!
De är nära!
Hjälp! De kommer!
Lämna mig inte här ute! Snälla!
Lämna mig inte här ute!
Carl! Michonne!
Jag var tvungen att se det! Nu vet jag! Låt mig leva med det!
Åh, herregud, snälla.
- Vänta! - Hjälp! Släpp in mig! Snälla!
Hjälp mig! Hjälp!
Carl! Michonne!
- Akta på dig. - Snälla! Hjälp!
Hjälp!
Hjälp mig!
Herregud, snälla! Släpp in mig!
Hjälp!
Snälla, släpp in mig!
Kom!
Backa.
Prästbostaden, kom.
Det var så jag kom ut. Kryp ut på baksidan.
Ta barnet och stick.
Du. Vänta på mig.
Det är värt det. Jag rör mig inte förrän ni är borta.
- Jag orkar inte fly mer. - Vi flyr inte.
Han vägrade stanna.
- Ändrar det planerna? - Det måste det.
Kanske inte.
Hon säger att planen inte funkar. Han som sa att den gör det är död.
Vi kanske får tänka om.
De sa också att den som bestämmer inte gillade honom.
- Du kanske gjorde henne en tjänst. - Jag vet inte om de är med på det.
Då tar vi reda på det.
Han var en bra karl.
Han attackerades av de ruttna. Jag såg när det hände.
- Du är en jäkligt bra lögnare. - Våra liv hänger på en skör tråd.
Han attackerades av de ruttna. Det är så det är.
Du tyckte bytet var en dålig idé. Vad har förändrats?
Lamson var vår chans.
Så antingen det här eller så går ni in och skjuter vilt, eller hur?
- Det vill ni inte. - Snackar du skit och det går åt helv...
Jag kan. Jag kan skilja på gott och ont folk.
Låt oss hjälpa er.
Och du då?
Vill du leva? Och hur gärna?
Dawn är rädd för att se svag ut inför oss.
Jag tror det är till hennes nackdel.
Det är det.
Hon skulle se bytet som en blåsning om hon trodde ni skjutit en av de våra.
Så det är bra att Lamson vart tagen av de ruttna.
Shepherd, Lamson, var är ni?
Vad hände med skottlossningen, hör ni mig?
Licari, hör ni mig?
Är det nån som hör mig?
Fan också.
Är det nåt problem?
De svarar inte alltid i radion och det driver mig till vansinne.
Vänta, nej. Beth, inte där.
Uppe vid brickorna.
Tack.
Är det här Kapten Hanson?
Är det någon som berättat om honom?
Bara att han hade befälet förut.
Du kommer höra berättelser om honom.
Och om mig.
Om vad jag gjorde.
Han var min mentor.
Min vän.
Jag saknar honom.
- Sånt utelämnas i berättelserna. - Vad hände med honom?
De riskerar sina liv varje gång de åker ut.
Det måste vara värt det. Det måste betyda något.
Han insåg inte det.
Så han förlorade dem.
Beth, det här jobbet kräver inte att de älskar dig.
Men de måste respektera dig.
Annars kommer det en dag när du behöver uppbackning och då får du den inte.
Och vad händer sen? Alla dör.
Hanson tappade fokus. Det är vad som hände.
Vart gick du?
Till skolan.
Jag var tvungen att se det. Jag var tvungen att veta.
Var ska vi ta vägen?
- Är du okej? - Ja.
Ni kom tillbaka.
Eugene Ijög.
Han kan inte stoppa det.
Washington är inte slutet.
Var är alla?
Beth lever. Hon är på ett sjukhus i Atlanta.
Några andra har henne, men de åkte för att hämta henne.
- Vet vi vilket sjukhus? - Grady Memorial.
Åh, herregud.
Nu drar vi härifrån och räddar din syster.
Nej, Percy, berätta. Ska jag använda enklare ord?
Är direktivet "laga hålet i ärmen" för komplicerat för dig?
- Jag är ledsen, jag glömde. - Här får du ett tips, glöm inte.
- Och du? Kan du använda nåI och tråd? - Jag behöver henne.
Ledsen, vi har mycket att göra. Kom, Beth.
Det är okej med Percy.
Inget är okej.
Tänker du hoppa?
Jag ville vara ensam.
Du la hissnyckeln där den låg förut.
Jag vet ju att du inte ska nånstans.
Inte du heller.
Du...
Du intalar dig själv att du måste göra vad som krävs tills det här är slut.
Men det är inte slut.
Så här är det. Det här är du och vad det här stället kommer vara tills slutet.
Det här stället räddade dig.
Jag räddade dig. Två gånger.
De andra vet inte vad du gjorde.
De tror att Joan försökte hämnas mot mig-
- och att Gorman och Jeffries var på fel plats vid fel tid.
- Det var så det var. - Skitsnack.
Jag såg den krossade burken.
Jag stängde kontoret och fixade det innan det blev ett problem.
- Du är en polismördare. - Jag skulle aldrig döda nån.
Men det gjorde du.
Vad tror du skulle hända om de andra fick reda på det?
Jag skyddade dig.
Och vi hjälpte den patienten. Jag behövde inte, men jag ville.
Men saker måste göras på ett visst sätt här, har du inte fattat det?
- Vad tänker du göra? - Nej, Dawn, vad tänker du göra?
- Om vi börjar med henne. - Hon är min skyddsling, mitt beslut.
Visst, men ditt folk förtjänar att veta vem de jobbar för.
Tänker du berätta eller ska jag?
- Du kan inte hota mig. - Det är inget hot.
Men faktum är att du ser ut som skit. Killarna börjar snacka.
De tror du håller på att knäckas. Det är precis som det var med Hanson.
Det är dags för en förändring.
O'Donnell.
Du har fel.
Jag är inte som Hanson.
Det var jag som dödade honom, minns du det?
Jag var den enda som klarade av det.
Sänk vapnet, Dawn. Jag behöver bara skrika.
Jag behöver bara säga att du anföll mig. Beth, flytta på dig.
- Du kommer inte göra det här. - Du ger mig inget val.
Gå.
Vi började i kåren samtidigt. Du kände min fru.
Du var här på sjukhuset-
- och rökte cigarr på parkeringen med mig när min unge föddes.
Den killen är borta.
Vi skulle skydda folk, och hjälpa dem.
Men se på dig.
Du slår den gamla mannen.
Du skrattar med dina polare åt att den där stackars flickan blev våIdtagen.
- Sån är du nu. - Och vem i helvete är du?
Någon som inte tänker låta det fortsätta.
Det handlar inte om det.
Det handlar om att hålla fast vid det man har.
Vad i helvete har jag?
Det här är inte du.
Efter Hanson förändrades du.
Tror du att du är bättre än oss?!
Håll dig utanför, subba!
Beth!
Tack.
- Det är okej att gråta. - Jag gråter inte längre.
Det gör jag.
Jag låter dem inte se det bara.
Det är från mitt eget förråd. Du blir inte skyldig nåt.
Nu vet jag varför du skyddade mig.
Du skyddade inte mig.
Du skyddade dig själv.
- Är det så? - Gorman, Jeffries, O'Donnell-
- de innebar problem för dig. Och nu är de inte det längre.
Och du behövde inte göra smutsgörat.
Det är så saker görs här. Alla utnyttjar folk för att få vad de vill ha.
Ni är inte de som måste minnas.
Var det det som hände med Edwards och Trevitt?
Utnyttjade han dig?
Jag ska ta mig ut.
Precis som Noah.
Han kommer tillbaka.
- Han ska ta sig hem. - De kommer alltid tillbaka.
De kommer aldrig särskilt långt. Men egentligen...
...så vill de inte det.
Han ska hem.
Jag var som dig när jag var yngre.
Jag visste allt.
Jag är inte dum.
Du känner henne. Och på nåt sätt hamnade ni båda här.
Det kanske betyder nånting.
Beth, du kan vara en del av det här.
Ni båda.
Det här är viktigt. Kanske det viktigaste du gör i ditt liv.
Och det du gjorde därborta...
Gorman and O'Donnell skadade människor.
Det var ingen förlust för världen när de dog.
Och du har fel om vad som hände, jag utnyttjade inte dig.
Och jag kommer komma ihåg.
Du anklagar dig själv. Gör inte det.
Jag var dum.
Borta vid kyrkan. Killen du dödade.
Han hette Martin.
Vi hade honom. Jag och Carol.
Vid Terminus.
Då gick hon in efter er och då var det bara han och jag.
Jag sa att jag dödade honom.
Jag kunde ha gjort det, och kanske borde jag gjort det, men...
...det gjorde jag inte.
Jag tänker ofta på det.
Jag kommer ihåg när vi var små-
- och du brukade hänga efter mig och härma minsta sak jag gjorde.
Det som har hänt oss båda är kanske för att vi fortfarande är likadana.
Precis som vi var då.
- Och det kanske är bra. - Du är fortfarande densamme.
Och det är bra.
Men jag tror inte jag kan bli det.
Inte längre.
De är på väg mot översiktsplatsen.
Okej. Uppfattat.
Konstapel Franco. Konstapel McGinley.
Jag är Rick Grimes.
Jag var vicesheriff i King County polisen.
Jag är här för att lägga fram ett förslag.
Lägg vapnet på marken.
Okej.
Vad har du för förslag?
Ni har två av mitt folk och jag har två av era.
Vi vill göra ett utbyte. Sen försvinner vi. Och ingen skadas.
- Vilka? - Shepherd och Licari för Beth och Carol.
Ni plockade upp en kvinna igår efter ert folk kört på henne.
Noah, är han med er? Är det så ni fått reda på det?
Ja, det är han.
Och konstapel Lamson?
Han anfölls av de döda innan vi hann fram.
Var är ert folk?
De är i närheten.
Anropa er löjtnant. Jag väntar.
Stoppa ner vapnen.
Ni också.
De är oskadda.
- Var är Lamson? - De ruttna tog honom.
Vi såg när det hände.
Det var tråkigt att höra.
Han var en av de goda.
En av era mot en av mina.
Okej.
Rör på dig.
Skönt att vi kunde lösa det här.
Ja.
Nu behöver jag bara Noah.
Och sen får ni gå.
- Så löd inte avtalet. - Noah var min skyddsling.
Beth tog hans plats och jag förlorar henne så jag vill ha tillbaka honom.
- Snälla, det är inte... - Shepherd!
Mina polismän riskerade sina liv för att hitta honom. En av dem dog.
- Nej, han stannar inte. - Ni har ingen rätt till honom.
Pojken vill hem så du har ingen rätt till honom.
- Då har vi ingen överenskommelse. - Överenskommelsen är klar.
- Det är okej. - Nej. Nej.
Jag måste göra det.
Det är inte okej.
Då är det klart.
Vänta!
Det är okej.
Jag visste att du skulle komma tillbaka.
Nu fattar jag.
Nej! Skjut inte!
Det är över.
Det handlade bara om henne.
Ta ner vapnen.
Ni får stanna.
Vi överlever här.
Det är bättre än där ute.
Nej.
Och jag tar med mig alla som vill härifrån.
Om ni vill följa med oss...
...så stig fram.